Димитър ц. Стоянов 
СПЕЦИАЛНИ ПОЛЗВАНИЯ В ГОРИТЕ 
БИЛКИ 
София 
2007 
1. Длпийски лапад - Rumex alpinus L. 
Сем. Лападови - Polygonaceae 
Народни наименования - дядови дисаги, щавуняк 
Описание. Алпийският лапад е многогодишно тревисто растение с дебело, пълзя- 
що хоризонтално коренище и дълги, жълтеникави корени. Стъблото е изправено, 
високо 1-2 т, слабо разклонено, набраздено, а съцветиего е космато. Приосновните 
листа имат дълга, жлебовидна дръжка и широко яйцевидна петура, в основата сърце- 
видна, целокрайна, средните стъблени листа с яйцевидна форма и дръжка, а гор- 
ните, които са по-дребни с клиновидна основа, преминаваща в дръжка. Цветовете 
са дребни, зеленикави, събрани в съцветие метлица, на върха на стъблото. Около- 
цветни кът е долен. Тичинките са 6. Плодни кът горен. Плодът е светлокафяво орехче. 
Алпийският лапад е разпространен по планинските поляни на влажни, богати на 
органични вещества месторастения, край реки и потоци, мочурливи места, край 
хижи в планините, предимно в западната част на страната, между 1200-2000 гп н. 
в. Цъфти май-август. Естествените запаси на растението са ограничени. 
Бране и съхранение. В медицината се използват корените - Radix Rumici alpini. 
Подходящо време за изваждането на корените е есента - септември-ноември, или 
през пролетта - март-април. Изкопаните корени се почистват от почвата или се 
измиват. Нарязват се на парчета 15-20 ст, по-дебелите се нацепват. Сушат се на 
слънце на тънък пласт върху рамки, а при влажно време в топли помещения или 
сушилни при температура 600С. От 6 kg сурови корени се получават 1 kg сухи. Изсу- 
шените корени се опаковат в хартиени или зеблени торби и се съхраняват на сухо. 
Те трябва да съдържат влага до 12%, да не са мухлясали, без примеси от други 
корени. 
Състав и приложение. Сухите корени съдържат 2-3% антрохинони (хризофа- 
НОБа киселина, хризофанеин, емодин, глюко-емодин, реохризин фисцин) и добро- 
качественост до 20%, и дъбилни вещества [11, 13]. 
Билката действа затягащо в малки дози и очистително в по-големи дози при 
разстройство. Действието прилича на това на ревена. Малките дози имат жлъч 0- 
гонно и общотонизиращо действие и се използват при липса на апетит, при жълте- 
ница, при стомашно-чревни и при чернодробни заболявания. Продължителната упот- 
реба може да увреди сърдечната дейност, да се получат неврити и парализи. Да се 
избягва употребата при болни от бъбречно-каменна болест. В народната медицина 
корените се използват и външно при кожни болести, при циреи, при краста и други 
[11,12,13]. 
2. Бабини зъби - Tribulus terrestris L. 
Сем. Трабузанови -Zygophyllaceae 
Народни наименования -трабузан, кочи глави, чюнка, бабенка 
Описание. Едногодишно тревисто растение с вретеновиден корен, с разклоне- 
но в основата си стъбло, пълзящо, с дължина до 60 ст. Листата са срещуположни, 
чифтоперести, дълги 3-5 ст, широки 1,5-2 ст, с 5-8 двойки продълговати, целок- 
райни листчета, отгоре голи, отдолу с власинки. Цветовете са дребни, жълти с къса 
дръжка, единични в пазвите на листата. Чашката е с 5 яйцевидно-ланцетни листче- 

-= - -~::;зе-е са овални, след узряване се разпадат на 5 орехчета, покрити с шипо- 
фти И плодоноси през юли-октомври. 

а е о е масово в по-топлите краища на страната, по Черноморското 
::= - :::.:::. 'с ато плевел върху песъчливи и каменливи места, по ниви и лозя, край 
	_ 	_G"Т'a. За асите са средни. 
5 е и съхранение. Извършва се по времена цъфтежа - юли-септември като 
ва надземната маса, отрязаните стръкове се почистват от други треви и 
-~ -е ,разстилат се и се сушат на рамки на сянка под навес или в проветриво 
- ~ е е ие. От 4,5 kg сурови стръкове се получават 1 kg сухи. Готовата билка се 
опак аа в бали и се съхранява в проветриви помещения. Стандартните изисквания 
са дрогата да не е с влажност над 12%, цветовете и листата да не са оронени, да не 
съдържа почернели и мухлясали стръкове. 
Състав и приложение. Билката съдържа сапонини, сапогенина диосгенин, ги 0- 
генин и хлорогенин, хектагенин, ~-ситостерол, стигмастерол и кампестерол; флаво- 
ноидите кемпферол, астрагалин, трибулозид ирутин, алкалоиди, тлъсто масло [13]. 
Има стимулиращо половата сфера, лаксативно и противогъбично действие. Изпол- 
зува се за производство на препарата трибестан със стимулиращо действие при 
импотенция. Дрогата има диуретично действие при камъни в бъбреците [11, 12, 13]. 

3. Бенедектински трън - Cnicus benedictus L. 
Сем. Сложноцветни - Asteraceae (Compositae) 
Народни наименования - пресечка, жълт трън, камилски трън, кникус 
Описание. Бенедектинският трън е едногодишно тревисто растение. Стъблото 
е с височина 20-60 ст, разклонено в основата. Листата са седящи, продълговати, 
пересто нарязани, бодливо назъбени, отдолу с белезникави жилки, приосновните 
са до 20 ст дълги сдръжки, а стъблените са последователни с намаляващи разме- 
ри, приседнали, най-горните листа са яйцевидно-ланцетни и сближени под съцве- 
тията. Цветовете са събрани в кошнички, дълги до 4 ст, широки до 2 ст, разполо- 
жени по върховете на разклоненията, обкръжени от връхните листа. Обвивните 
листчета на кошничката завършват с шипове. Цветовете са жълти, тръбести. Пло- 
довете са цилиндрични 7-8 пип и с хвърчилка с четинки. Цъфти юни-август. 
Бенедектинският трън е разпространен в по-топлите райони на страната - Тра- 
кийската равнина, Югоизточна България, Източни и Средни Родопи, Струмската 
долина и по Черноморското крайбрежие. Расте по сухи тревисти и каменливи мес- 
та, както и из храсталачни формации. 
бране и съхранение. Събират се стръковете (НегЬа Спiсi Ьепеdiсti) заедно с 
приосновните листа през юни-юли, когато започва разцъфтяването на първите цве- 
тове. Стръковете се почистват от случайно попаднали примеси и се сушат чрез 
разстилане върху рамки в проветриви помещения или в сушилня при 500С. Някои 
автори [15] препоръчват няколко часа сушене на открито и след това доизсушаване 
на закрито. От 7,5 kg сурови стръкове се получават 1 kg сухи, които трябва да са 
запазили естествения си жълто-зелен цвят, а цветовете да са бледожълти. Мириз- 
мата им е без особености, а вкусът - силно горчив. Изискванията на стандарта са 
да няма влага повече от 12% и натрошени на прах листа. Готовите стръкове се 
опаковат в бали и се съхраняват в проветриви помещения. 

4 
Състав и приложение. Стръковете съдържат горчивия сесквитерпенов лактон 
кницин, слузни и дъбилни вещества, смоли, етерично масло. Билката тонизира фун- 
кциите на стомаха, възбужда апетита, подобрява храносмилането, понижава тем- 
пературата при трескови състояния, стимулира работата на сърцето, успокоява цен- 
тралната нервна система. Прилага се при липса на апетит, при лошо храносмила- 
не, отпадналост след боледуване, анемия, жълтеница. Действа като успокояващо 
средство при кашлица, астма, ревматизъм. Плодчетата се прилагат при запек, а 
сок от сурови растения - при ухапване от насекоми. Корените се прилагат при рани 
и отоци [10,11,12,13]. 
4. Божур - Paeonia peregrina Mill. 
Сем. Божурови - Paeoniaceae 
Народни наименования - божур, див божур, арабче, жабурка, марьон корен 
Описание. Божурът е многогодишно тревисто растение с вретеновидно задебе- 
лен корен, отвън черно-кафяв, отвътре белезникав. Развива по няколко стъбла, 
които са изправени, неразклонени, високи 50-90 ст, червеникаво-зелени, надлъж- 
но набраздени. Листата са едри, 2-3 пъти тройно перести наделени, с тесни, елип- 
тични до широкотриъгълни крайни дялове, врязани или едро назъбени. Цветовете 
са много едри - 7-15 ст в диаметър. Чашелистчетата са 5, венчелистчетата - 8-12, 
на върха назъбени, с червена окраска. Плодът е сборен, съставен от 2-3 мехунки с 
по няколко лъскави семена. Цъфти април-май-юни и прецъфтява бързо. Растени- 
ето е медоносно. Божурът е разпространен в някои райони на Североизточна Бъл- 
гария, Дунавската равнина, Предбалкана, Средните и Източните Родопи, Тунджан- 
ската долина. Среща се в покривката на изредени широколистни гори до 1 ООО гп 
Н.В., както и на сухи, каменливи голини и поляни. Отглежда се и като декоративно 
растение 8 градините. 
Бране и съхранение. Използват се корените на божура - Radix Paeoniae и вен- 
чепистчетата - Flores Paeoniae. Венчелистчетата се берат по време на цъфтежа, 
когато цветовете са разтворени, не се берат повредени и прецъфтели венчелист- 
чета. Материалът не трябва да се натъпква и смачква в съдовете, докато се прене- 
се до мястото на сушене. Почистват се от насекоми и примеси, разстилат се на 
рамки лист по лист без да се покриват, защото почерняват бързо. Сушат се в про- 
ветриви помещения, при влажно време може да се сушат в затоплени помещения 
или в сушилни при температура до 400С. От 7 kg свежи венчелистчета се получава 
1 kg сухи. Изсушената дрога има червен или тъмночервен цвят, миризмата е слабо 
ароматна, а вкусът е сладникаво-тръпчив. Опакова се в каси и се съхранява на 
сухо. Изискванията на стандарта са венчелистчетата да са запазени цели, влаж- 
ността да е 12%, да не съдържат насекоми, примеси от чашелистчета и листа. 
Корените се изваждат през есента - септември-октомври, измиват се от полеп- 
нала почва, почистват се от коренчета, по-дебелите се разцепват. Разстилат се на 
рамки и се сушат на слънце, на сянка или в сушилня при температура 500С. Изсу- 
шените корени са с тъмнокафяв цвят, неприятен мирис и горчив вкус. От 5 kg суро- 
ви корени се получават 1 kg сухи. Опаковат се в хартиени чували или зеблени торби 
и се съхраняват на сухо. 
5 
Състав и приложение. Корените съдържат алкалоида перегринин, етерично 
масло, глутамин и танин, а венечните листа - отровния антоцианов глюкозид пе- 
онин, цианин и дъбилно вещество. 
Корените имат противогърчово и противоспастично действие и се използват при 
лечение на епилепсия, неврози, хистерия, бронхит, астма. Освен това засилват 
перисталтиката и тонуса на червата, прилага се при лечение на камъни в бъбреци- 
те и други. Улеснява съсирването на кръвта и се употребява при лечение на хемо- 
роиди [11, 13]. При бране и употреба да се има предвид, че дрогата е токсична. 
5. Босилек - Ocimum basilicum L. 
Сем. Устоцветни - Lamiaceae (Labiatae) 
Народни наименования - обикновен босилек, босильок 
Описание. Босилекът е едногодишно тревисто растение. Стъблото е високо 20- 
60 ст, в основата вдървенено, четириръбесто, разклонено, с белезникавозелена 
окраска. Листата са срещуположни, яйцевидни гладки със заострен връх, назъбена 
периферия и дълги дръжки. Цветовете са бели, в удължени класовидни съцветия. 
Плодът е сух и се разпада на четири чернокафяви орехчета. Цъфти продължител- 
но през юли-август. 
Босилекът се отглежда като градинско растение-подправка в цялата страна. За 
добиване на етерично масло се отглежда промишлено в Пловдивски и Хасковски 
район. 
Видът е взискателен към топлината, светлината и влагата в почвата. Подходящи 
за отглеждане са леки структурни и плодородни почви. Размножава се чрез разсад, 
в лехи, покрити с полиетилен, които се засяват в края на март, а се разсажда през 
май по схема 50-60 ст между редовете и 20-25 ст в реда. Грижите през вегетаци- 
ята се свеждат до редовно окопаване. плевене, подхранване и 2-3 поливания при 
нужда. 
Бране и съхранение. Отрязва се цялата облистена част на растението от нача- 
лото на цъфтежа до пълен цъфтеж на височина 8-1 О ст. От останалите пъпки по 
стъблото израстват нови стъбла и може да се получи втора реколта. За бране се 
избират бездъждовни дни, като стръковете не се държат на куп, а веднага се под- 
готвят за сушене. Билката се навръзва на китки, които се окачват на шнурове, ка- 
нап или се разстила върху рамки. Подходящо е и сушене в сушилни при температу- 
ра не по-висока от 350С. От 7 kg свежи стръкове се получава 1 kg сухи. Изсушените 
стръкове от босилек трябва да са добре облистени, да имат характерна миризма и 
горчив слаболютив вкус. Опакова се в бали и книжни чували, които трябва да се 
съхраняват в сухо помещение отделно от други билки, за да не им придаде мириз- 
мата си. 
Качествените изисквания са дрогата да не съдържа стръкове с прецъфтели цве- 
тове, обезлистени стъбла, с бледозелен цвят на листата, бял на цветовете и влаж- 
ност не повече от 12%. 
Състав и приложение. Използват се стръкове - НегЬа Ocimi basilici. Свежите 
листа съдържат 16,7% сухо вещество, 0,9% захари, 62 mg% витамин С, 3,1 mg% 
каротин. витамини В1, В2, РР [9]. Етеричното масло е 0,02-0,50% (линалоол, метил- 
хавикол, цинеол, евгенол, герониол и др.), 5% дъбилни вещества. Билката има про- 
6 
тивовъзпалително и болкоуспокояващо действие. Употребява се за възбуждане на 
апетита, за лечение на хронични колити, гастрити, при кашлица и астма, хрема, 
ангина. Дрогата влиза в състава на препарати за кашлица [11, 13]. 
Босилекът се използва в парфюмерийната промишленост Подходящ за отглеж- 
дане е сорт Тракия, който има два пъти по-високо съдържание на етерично масло и 
се добиват до 3 tfдка свежи стръкове. 
Свежите и сухи листа се използват в готварството като подправка и в консервна- 
та промишленост при приготвянето на колбаси, на консерви от зеленчуци и др. 
6. Великденче - Veronica officinalis L. 
Сем. Живеничеви - Scrophulariaceae 
Народни наименования - лечебно великденче, гергьовденче, превара, разгонка 
Описание. Великденчето е многогодишно тревисто растение с тънко коренище, 
пълзящи стъбла високи до 30 ст, влакнести. Листата са срещуположни, с къса 
дръжка, елиптични или обратнояйцевидни, дълги 1,5-5 ст, широки 1-2 ст, ситно 
назъбени. Съцветията са гъсти, гроздовидни, дълги 3-10 ст, изправени. Цветовете 
са светлосини 6-8 тт в диаметър. Плодът е многосеменна кутийка. Цъфти през 
май-август. Великденчето е типичен вид от покривката на планински широколистни 
и иглолистни гори до 2000 гп н.в. на свежи месторастения. Масово се развива в 
просветлени места, незачимени от житни и други треви. 
Бране и съхранение. Използват се стръковете на растението - НегЬа Veronicae. 
Брането се извършва в сухо време като се срязва с ножица цялата надземна част, 
когато растенията цъфтят Срязаната част се изтърсва от почвата и примесите, 
които обикновено са полепнали по нея. Да не се допуска скубане на растението, 
защото се унищожава. Събира се в кошници, кошове и други и не се тъпче поради 
опасност от запарване и почерняване. След почистване се суши на рамки в провет- 
риви помещения или в сушилня при температура до 450С. От 4,5-5 kg свежи стръ- 
кове се получава 1 kg сухи. Изсушените стръкове се опаковат в бали и се съхраня- 
ват на сухо. В готовата дрога не се допускат стръкове с прецъфтели цветове, опа- 
дали, пожълтели и мухлясали листа, други примеси, влажност не повече от 12%. 
Състав и приложение. Дрогата съдържа глюкозида аукубин, верониказид и 
ладрозит, дъбилни и горчиви вещества, етерично масло, сапонини, ~-ситостерол, 
фенолни киселини, захари, органични киселини и други [13]. 
Билката има противовъзпалително, антисептично и отхрачващо действие. Из- 
ползва се при заболявания на дихателните органи - ангини и астма, при камъни в 
бъбреците, а външно при някои хронични кожни заболявания, циреи, изгаряния, 
гнойни рани [11, 13]. 
7. Ветрогон - Eryngium campestre L. 
Сем. Сенникоцветни -Apiaceae (Umbelliferae) 
Народни наименования - биволски трън, бял трън, ветрогон, полски ветрогон 
Описание. Ветрогонът е многогодишно растение с разклонено стъбло, поради 
което короната е кълбовидна, висока 30-60 ст и с дебел вретеновиден корен. При- 
основните листа са дълги и широки 15-30 ст, дълбоко пересто с назъбена пери- 
ферия и остри шипове по зъбците. Стъблените листа са просто назъбени, обхва- 
щащи стъблото. Цветовете са дребни, бели, събрани в сбита главичка, в основата 
7 
с обвивка от ланцетни, остри листчета два пъти по-дълги от главичката. Плодът е 
елипсовиден, покрит с къси шипчета, съставен от две плодчета. Цъфти през юли-ав- 
густ." 
Ветроroнът се среща масово из цялата страна по сухи пасища, голини, по си- 
нури, край пътища, като плевел по нивите, в равнините и планинския пояс до 900 гп 
н.в. 
Бране и съхранение. Използват се корените - Radix Eгyngii campestris и стръ- 
ковете - НегЬа Eгyngii campestris. Стръковете се берат чрез ожънване или косене 
по време на цъфтежа. Може да се сушат цели или нарязани на части, разстлани на 
рамки или хартия под навес или при температура 500С. От 4 kg сурови стръкове се 
получават 1 kg сухи. Допустима влажност 12%. Опаковат се в бали или се съхраня- 
ват в тъмни складове, от слънцето бързо избеляват. Корените се вадят с кирка през 
март-април или септември-октомври. Почистват се с четка или вълнен парцал и се 
сушат на сянка или в сушилня при температура до 450С. Допустимата остатъчна 
влажност е 12%. Опаковат се в книжни чували и се съхраняват на сухо. 
Състав и приложение. В стръковете на ветрогона се съдържат сапонини, фла- 
воноиди, етерично масло, витамин С - 163 mg% в приосновните листа [15]. В коре- 
ните - захароза, сапонини, етерично масло, дъбилни вещества, органични кисели- 
ни [11]. 
Билката има диуретично действие и се използва при камъни и пясък в бъбреци- 
те, трудно уриниране. Спазмолитичното и болкоуспокояващото действие на билката 
намират употреба при колики, газове и други [11, 13]. В народната медицина се 
използва при задух, безсъние, водянка и др. 
8. Врабчови чревца - Stellaria media (L.) Vill. 
. Сем. Карамфилови - Caгyophyllaceae 
Народни наименования - звездица, мочерица, мишакиня, вражалка, мокрица, 
птича трева 
Описание. Едногодишно или двугодишно, дребно растение с полегнало или при- 
повдигащо се стъбло до 40 ст с една космата ивица, разклонено, по възлите се 
вкоренява. Листата са срещуположни, долните яйцевидни, дълги до 2 ст, широки 
до 1 ст, с дръжка до 1,5 ст, горните приседнали, всичките голи. Цветовете са дреб- 
ни, събрани в топчести съцветия. Чашката е 5-делна, венчелистчетата също са 5, 
бели, равни или по-къси от чашката. Плодът е висяща кутийка, при узряване се 
разтваря на 6 дяла. Семената са дребни с тъмночервена до кафява окраска. Рас- 
тението цъфти през целия вегетационен период - от ранна пролет до късна есен. 
Среща се по влажни места, край селища, по бунища, като плевел по нивите, по 
горските поляни и голини из цялата страна до около 1500 т н.в. 
Бране и съхранение. Използват се стръковете на растението - НегЬа 8tellariae 
mediae. Бере се цялата облистена част на растението през време на цъфтежа 
май-септември като се почистват приосновните листа. При брането да не се смес- 
ва с другите 6 вида от рода, които са масово разпространени. 
Набраните стръкове се почистват от корени, повредени листа, прецъфтели стъб- 
ла и треви, както и от примеси. Суши се на рамки в проветриви помещения или в 
сушилня при температура до 400С. Бавното сушене понижава качествата на билка- 
8 
та. От 4-5 kg свежи стръкове се получава 1 kg сухи. Опакова се в бали и се съхра- 
нява в сухи помещения. Стръковете трябва да имат влажност до 12%, без прецъф- 
тели стъбла, пожълтели листа, мухъл. 
Състав и приложение. В дрогата са намерени витамин Е, С, каротин и сапони- 
ни. Има противовъзпалително действие. Използва се в народната медицина при 
катари на дихателните и пикочните пътища, артрити, подагра [12]. 
9. 8ратига - Tanacetum vu/gare L. 
Сем. Сложноцветни -Asteraceae (Compositae) 
Народни наименования - аборилива билка, ветриче, глистна трева, рошава ка- 
дънка, свратика 
Описание. Вратигата е едро многогодишно растение с голям брой изправени 
стъбла, високи 50-160 ст, голи или влакнести, леко ръбести, вдървенели, разкло- 
нени на върха. Листата са последователни, долните с дръжка, горните приседнали, 
дълги 15-25 ст, широки 5-1 О ст, просто или двойно пересто насечени. Цветовете 
са тръбести, оранжево-жълти, дълги 1,5-2,4 ппп, събрани в Малки кошнички, без 
езичести цветове, разположени са в гъсти щитовидни съцветия по върховете на 
разклоненията. Има силна неприятна миризма и горчив камфорен вкус. Плодовете 
са дребни семчици, без хвърчилка. Цъфти юни-септември. Вратигата е масово раз- 
пространена из цялата страна, край огради, пътища, голини, скалисти склонове, 
горски поляни, сечища до 1200 гп н.в. Развива се на групи и обикновено доминира в 
тревните съобщества. 
Бране и съхранение. Билката е отровна. Употребяват се стръковете - НегЬа 
Тапасеti vulgaris, цветовете - Flores Tanaceti vulgaris и корените - Radix Tanaceti 
vulgaris. Събира се около 20-25 ст от горната облистена част на стъблото по вре- 
ме на цъфтежа с помощта на сърпове. Стръковете се почистват от треви и изсъх- 
нали стари стръкове, връзват се на китки по 8-1 О със стрък от растението, които се 
сушат на конопи, шнурове на сянка под навес или в помещение. От 5 kg свежи 
стръкове се получават 1 kg сухи. Може да се берат само и цветовете, като се отряз- 
ват цветните кошнички, с дръжка до 2-3 ст. Те се разстилат на рамки и се сушат на 
сянка. От 5 kg цветове се получават 1 kg сухи. 
Изискванията за стръковете и цветовете са да няма прецъфтели, потъмнели и 
влажността им да не е повече от 12%. 
Корените се изкопават през есента, измиват се и след отцеждане се разстилат 
на рамки или площадки за сушене. При хладно време може да се сушат в затопле- 
но помещение или сушилня при температури до 500С. От 5 kg сурови корени се 
получават 1 kg сухи. Опаковат се в бали или зеблени чували и се съхраняват на 
сухо. 
Състав и приложение. Съдържа около 1 % етерично масло, главно ~-туйон до 
60% и а-туйон, които са токсични, камфен, пинен, сабинен, лимонен, цинеол. На 
цвят е жълтеникава с камфороподобна миризма, без да съдържа камфор. В расте- 
нието са открити алкалоиди, горчиви вещества, смоли, гал ова киселина, дъбилни 
вещества [13]. 
Билката има антисептично и спазмолитично действие. Използва се против глис- 
ти в комбинация с пелин и лайка. Прилага се също при възпаление на пикочните 
9 
пътища, камъни в бъбреците, главоболие, нервност, жълтеница. Билката е отровна 
и се прилага по лекарско предписание. 
10. 8ълнест напръстник - Digitalis /anata Ehrh. 
Сем. Живеничеви - Scrophulariaceae 
Народни наименования - бесен бурен, бесниче, дедов зъб, живеничева трева, 
овча опашка, чехлички 
Описание. Вълнестият напръстник е многогодишно коренищно тревисто расте- 
ние, с група единични изправени стъбла, слабо разклонени, високи 30-100 (120) 
ст, в долната част са голи, а към върха с дълги жлезисти власинки. Листата са 
разположени в розетка и по стъблото, продълговато ланцетни, дълги 6-20 ст, ши- 
роки 1,5-3,5 ст, последователни, целокрайни или слабо вълновидни, приседнали, 
голи или слабо влакнести, заострени, постепенно преминаващи в прицветници. Цве- 
товете са събрани на върха на стъблото в малко многостранно гроздовидно съцве- 
тие, с окосмени дръжки и чашки. Чашката е 5-делна, венчета е двуустно, кълбесто 
издуто, дълго 2-3 ст, жълто. Плодът е кутийка - 10 гпгп. Цъфти през юни-август. 
Среща се из цялата страна докъм 1 ООО т н.в. по горски голини, редини, сечища, 
окрайнини на насаждения, из храсталаците, покрай горски пътища, на сухи и све- 
жи, бедни или средно богати горски почви. 
у нас се срещат още едроцветният напръстник D. grandiflora снеразклонена, 
окосмено стъбло, листа яйцевидно-ланцетни, едри цветове, разположени от една 
страна, D. ferruginea и D. /aevigata, цветните дръжки и чашката са голи и не са жле- 
зисти, а D. viridiflora има зеленикаво венче. 
Вълнестият напръстник се отглежда като лечебна култура [7]. Характерно е, че е 
светлолюбив, при засенчване и на тъмно глюкозидите в листата бързо се разпадат, 
студоустойчив е, при температура минус 250С растенията не измръзват. Отглежда 
се като двугодишна култура. Подходящи за тази цел са черноземни и песъчлива 
глинести почви. Размножава се чрез семена, които се засяват през пролетта в об- 
работена почва на редове през 60-70 ст и 20 ст в реда, дълбочина 1,5 ст при 
норма 300-400 9 на дка. Размножава се и с разсад. 
Грижите през вегетационния сезон се състоят в поддържане на почвата рохкава 
и чиста от плевели, чрез междуредови обработки. Растенията в редовете се окопа- 
ват 2-3 пъти ръчно, подхранват се с азотен тор, води се борба с болестите и непри- 
ятелите. 
Бране и съхранение. Растението е отровно. За лечебни цели се използват лис- 
тата - Folia Digitalis lапаtае. Те се берат ръчно чрез откъсване или със сърп във 
фаза на пъпкуването и по време на цъфтежа. Берат се само здрави, чисти от петна 
и ненаядени от насекоми листа. Да не се смесват с листа от другите видове нап- 
ръстник. След брането и обработването на суровината ръцете трябва да се изми- \ 
ват добре. Веднага след почистване събраният материал се суши разстлан върху ') 
рамки, на сянка в проветриви помещения. Може да се сушат и в сушилня при тем- 
пература до 550С, при влажно време помещенията се затоплят. Важно е да се суши 
бързо, да не се допуска потъмняване на листата, което влошава качеството. 
От 6 kg свежи листа се получават 1 kg сухи. Готовата дрога не трябва да съдър- 
жа влага над 12%, примеси на листа от други видове напръстник, начупени, потъм- 
10 
нели листа. Опаковат се в бали с амбалажна хартия или зеблени чували. Съхраня- 
ва се в сухи, проветриви помещения като не трябва да се лагерува дълго. 
Състав и приложение. В листата се съдържат 0,5-1 % глюкозиди - ланатозид 
А, В, С, които могат да се превръщат във вторични глюкозиди - дигитоксин, гиток- 
син, дигоксин; стероидни сапонини; флавоноиди - лутеолин; витамин С; органични 
киселини и други [13]. 
Билката се използва за лечение на сърдечна недостатъчност, поради подобря- 
ване на дейността на сърдечния мускул [13]. Листата са суровина за производство 
на лекарствата дигиталин, дигоксен, изоланит и други. В народната медицина се 
използва при воднянка, сърдечен задух, маточни кръвотечения и други. 
Дрогата е силно отровна и се използва по лекарско предписание и контрол. 
Отравяне се получава и при малки дози, приети последователно няколко дни, 
тъй като глюкозидите се натрупват в сърдечния мускул и не се изхвърлят бързо от 
организма. По-големи дози водят до остро отравяне. 
11. Лечебна върбинка - Verbena officinalis L. 
Сем. Върбинкови - VегЬепасеае 
Народни наименования - версин, върбика, железник 
Описание. Върбинката е многогодишно тревисто растение с четириръбесто из- 
правено стъбло, високо 30-100 сm, в горната част разклонено. Листата са срещу- 
положни, пересто нарязани, грапави, средните стъблени са триделни с неправилни 
назъбени дялове - средният е по-голям от останалите, по-горните листа продълго- 
вати, назъбени, а връхните цепокрайни. Цветовете са дребни, разположени по-ряд- 
ко в класове по върховете на стъблото, събрани в рядка метлица. Чашката е 5- 
делна, венчето фуниевидно - 5-делно, бледовиолетово до бяло, дълго 5,5 ппп. Пло- 
дът е сух и се разпада на 4 орехчета. Характерно за върбинката е, че цъфти про- 
дължително през цялото лято от май до октомври, плодчетата от ранноцъфтящите 
цветове окапват. 
Разпространена е из тревистите места, ливади и крайречни тераси, край пъти- 
ща и огради, горски влажни места докъм 1000 т н.в., а също из окопни култури. 
Бране и съхранение. Употребяват се стръковете - НегЬа Verbenae officinalis и 
листата - Folia Verbenae officinalis. Стръковете се берат в периода юни-август като 
се изрязват с нож или сърп около 20 ст от облистената част на стъблото, а при по- 
високите - до 40 ст. Събраните стръкове се почистват от повредени листа и 
примеси, навръзват се на китки по 7-8 със стрък от растенията, окачват се на шну- 
рове или канап под навеси или проветриви помещения и се сушат до изсушаване. 
Може да се сушат и в сушилня при температура до 450С. От 5 kg свежи стръкове се 
получават 1 kg сухи. Опаковат се в бали и се съхраняват в сухи помещения. Дро- 
гата трябва да е с влажност до 12%, без почернели, обезлистени и мухлясали стръ- 
кове. 
Когато се добиват листа, те се отделят от стръковете, почистват се, разстилат се 
и се сушат на рамки на сянка. При сушене на пряко слънце листата избеляват, 
поради което този начин не се допуска. От 5 kg свежи листа се получават 1 kg сухи. 
Опаковат се в бали, зеблени чували или хартиени торби. Съхраняват се като ст ръ- 
ковете. 
11 
Състав и приложение. Съдържа глюкозидите вербеналин, вербенин, аукобин, 
слузни и горчиви вещества, дъбилни вещества, инвертин, емулзин, р-каротин, ви- 
тамин С, етерично масло - цитрол. терпени и терпенови алкохоли, минерални соли 
[10,11]. 
Върбинката има общоукрепващо действие, при изтощение, слабост, нервна и 
психическа умора. Предписва се като диуретично средство, при задържане на теч- 
ности в организма, при възпаление на черния дроб и дала ка. Отвара от дрогата 
има благоприятно действие при простудни заболявания и възпаления на устата 
(под форма на гаргари), както и при някои кожни заболявания и трудно зараства щи 
рани (като компреси) [11]. 
В народната медицина намира приложение при анемия, заболяване на черния 
дроб, пясък в бъбреците и други [13]. 
12. Глухарче - Тагахасит officinale Web. 
Сем. Сложноцветни -Asteraceae (Compositae) 
Народни наименования - баба марта, борец, горец, жълта млечка, мартенче, 
опади коса, радика, свинска млечка 
Описание. Глухарчето е многогодишно тревисто растение. Коренът е вретено- 
виден, неразклонен, дълъг 20-60 ст, дебел 1-3 ст, отвън червено-кафяв, отвътре 
бял. Листата са събрани в розетка, варират по форма -линейноланцетни, дълги до 
50 ст, голи или слабо влакнести, с назъбена или врязана периферия, с триъгълни 
дялове. От пъпките по главите на корените се развиват ежегодно по няколко тръ- 
бести цветоносни стъбла, високи до 50 cm, на върха им са събрани цветовете в 
едра кошничка. Цветовете са многобройни, жълти, езичести, обвити със зелени 
листчета. Плодовете са дребни 3-4 ппп, на върха с хвърчилка от бели власинки. 
Цъфти през целия вегетационен период, но най-масов е цъфтежът през април-май. 
Глухарчето е масово разпространено из цялата страна, по естествените ливади, 
горски поляни, голини И редини, по изоставени земи, край пътища, до 2500 гп Н.В. 
Бране и съхранение. Използват се корените на глухарчето - Radix Taraxaci 
officinalis и листата - Folia Taraxaci officinalis. 
Корените се изкопават през периода август-септември, когато листата увяхват. 
Корените може да се добиват и рано напролет. Необходимо е да се знае, че от 
цъфтящи растения не се добиват корени, защото са некачествени. 
Надземните части се изрязват от корените и се измиват. След това се оставят на 
сухо и проветриво място на пласт 5-6 ст за няколко дни, докато при напречно 
разрязване ОТ тях не излиза млечен сок. За сушене корените се нареждат на рамки 
в проветриво помещение или в сушилня при температура до 400С. Добре изсуше- 
ните корени при огъване се чупят. 
При сухо време може да се сушат и на слънце, като по-дебелите корени се на- 
цепват надлъжно. При влажно време се сушат под навеси и в затоплени помеще- 
ния. При необходимост от сушене на по-големи количества се използват сушилни 
при температури до 500С. От 4,5-5 kg сурови корени се получават 1 kg сухи. Изсу- 
шените корени са набраздени надлъжно, понякога спирално усукани. Младите ко- 
рени са светлокафяви, а старите тъмнокафяви. Миризмата на корена не е харак- 
терна, а вкусът му е слабо горчив. Преди опаковане се проверяват да няма влажни 
12 
корени, защото те се нападат от ларвите на молеца. Готовите корени се опаковат в 
зеблени торби и се съхраняват на сухо и проветриво място. Проверяват се пери- 
одично за развитие на ларви. Ако се установи, че има ларви, опаковките се изсип- 
ват и се разстилат на слънце, за да измрат ларвите. Ако дрогата е силно нападната 
се прилага обгазяване на партидата и пресяване на корените. 
Дрогата не трябва да съдържа влага над 12%, наядени и мухлясали корени, 
надземни части, листа. 
Листата се добиват чрез срязване с нож, сърп или разкъсване на розетката, 
почистват се от полепнала почва, пожълтели и повредени листа, нареждат се на 
тънък пласт на рамки и се сушат в сенчести проветриви навеси или помещения. От 
7 kg свежи листа се получават 1 kg сухи. Опаковат се в бали или в зеблени чували 
и се съхраняват на сухо. Дрогата не трябва да съдържа над 12% влага, пожълтели 
листа, цветни дръжки и други примеси. 
Състав и приложение. Корените съдържат тараксацин и тараксацерин - гор- 
чиви вещества с глюкозиден характер, 40% инулин, слузни вещества, каучук, орга- 
нични киселини, смолисти вещества, тритерпенови съединения, ~-ситостерол и стиг- 
мастерол, 18% захари, 4-9% мазнини, белтъчни вещества [13]. През пролетта съ- 
държанието на инулин в корените е ниско - 2-3% [10]. 
Листата и цветовете съдържат ксантофилините лутеин и тараксантин, каротино- 
идни вещества (провитамин А), витамините С и 82 [11]. 
Лечебното действие на дрогата и препаратите от глухарче се изразява в засил- 
ване функциите на черния дроб, жлъчния мехур и бъбреците [11]. Прилага се при 
възпаление на черния дроб, заболяване на жлъчката, при възпаление и камъни в 
бъбреците. Има и противоглистно действие. Прилага се за засилване на апетита. 8 
народната медицина корените от глухарче се прилагат при болести на далака, об- 
ща слабост, при анемии, атеросклероза, при кожни заболявания. 
- През пролетта свежи листа от глухарче се използват за витаминозна салата, а 
от корените се прави заместител на кафето . 
. Експериментално са доказани инсектицидните свойства на глухарчето [1]. Нас- 
той ките се приготвят като 200-300 9 корени или 400 9 свежи листа се заливат с 1 О 
I затоплена вода (до 400С) за 1-2 h. След това се прецеждат и веднага се използват 
за пръскане срещу листни въшки, бълхи и акари по овощните растения. Първото 
пръскане е при разтваряне на пъпките, а второто е след цъфтежа. При нужда след- \ 
\ 
ващите пръскания са през 10-15 дни. 	) 
1 з. Гороцвет - Adonis vernalis L. 
Сем. Лютикови - Rапuпсulасеае 
Народни наименования - гороцвет, гурльов дядо, жълт божур, жълтоцвет, жълта 
свиларка, кучи божур, овче око 
Описание. Гороцветът е многогодишно тревисто растение. Коренищета е дебе- 
ло, черно-кафяво, с брадати корени от долната страна. От корените се развиват 5- 
6 стъбла във вид на туфа, високи 15-20 ст по време на цъфтеж, а след прецъфтя- 
ване достигат 40 ст. Те са слабо разклонени към върха, с надлъжни бразди, в 
основата с кафяви люсповидни листа. Стъблените листа са приседнали, долните 
са длановидно, а горните двойно пересто разделени с линейни, целокрайни дяло- 
13 
ве. Цветовете са жълти, едри - 4-5 ст, разцъфтяват с разлистването, чашката е с 
5 листчета, а венчелистчетата са 10-25 на брой, назъбени по върха. Плодът е сбо- 
рен, съдържа 30-40 плодчета с късо, завито надолу носче. 
Горо цветът цъфти рано напролет У нас е рядко разпространен в Североизточна 
България, Източна Стара планина, Тунджанската равнина и югозападната част на 
страната по сухите склонове, поляни и пасища и варовити терени. Да не се смесва 
с другите три вида, които са едногодишни и с червени цветове. 
От установените през 1959 г. 196 находища на площ 13 ООО дка [14], от които е 
могло да се събира по 40 t сухи стръкове, днес площта е значително намалена. 
Една от причините е масовото неконтролирано събиране на билката, както и 
брането му от хората рано напролет за букети. Характерно за гороцвета е, че се 
възстановява бавно в естествените находища поради ниската кълняемост на се- 
мената. След поникване, туфата достига размери за бране на 4-5-та година, при 
срязване на надземната част също са необходими 5-6 години за възстановяване. 
Бране и съхранение. Билката е отровна. Бере се чрез срязва не облистената 
надземна част - НегЬа Adonis vегпаlis по време на цъфтежа през април-май до 
образуване на първите плодчета. При пренасяне да не се мачка, защото лесно се 
запарва и при сушене почернява. Брането се извършва в сухо време, след роса. 
Суши се същия ден като се разстила върху рамки на тънък пласт в проветриви 
помещения на сянка. В този период температурните условия не винаги са подходя- 
щи, поради това най-добро качество се получава при сушене в сушилня до 400С до 
пълно изсушаване на плодниците, които съхнат по-бавно от листата. От 5-5,5 kg 
свежи стръкове се получават 1 kg сухи. Билката има горчив вкус, а миризмата й е 
без особености. Опакова се в бали със стандартно тегло и се съхраняват в провет- 
риви помещения на тъмно, отделно от неотровните билки. Допустима влажност 
12%, трайност 1 година. 
Състав и приложение. В гороцвета са установени 15 сърдечнодействащи гпю- 
козиди, по важни от които са адонидозид, цимарин, адонитоксин, адонивернозид; 
флавоноиди, алкохол, адонит, сапонини, фитостероли, хол ин, смолисти вещества 
[10,11,13]. В корените и семената също се съдържат глюкозиди, които не са про- 
учени. Притежава сърдечноусилващо, успокояващо нервната система и диуретич- 
но действие. Прилага се при сърдечни заболявания, сърдечна невроза, ритъмни 
нарушения, при епилепсия. В народната медицина гори цветът се използва при болки 
и подувания на стомаха, атеросклероза, понижено кръвно налягане, сърдечни оп- 
лаквания у пълни хора [1 О, 11, 13]. Билката е отровна. При бране и заготовка да се 
внимава, ръцете след работа да се измиват. Използването и лечението да става 
под лекарски контрол. 
14. Градински чай - Salvia officinalis L. 
Сем. Устоцветни - Lamiacea (Labiatae) 
Народни наименования - божигробски босилек, кекуле, конски босилек, къдел- 
ка, рожково биле, теменче, чайче, шалфит 
Описание. Градинският чай е многогодишно полухрастовидно растение с мно- 
гобройни стъбла, в основата си вдървенели, четириръбести, разклонени, покрити с 
власинки, високи до 1 т. Листата са срещуположни, продълговати или ланцетни, 
14 
стеснени в основата, тъпо назъбени, дълги 4-5 ст, широки 2-2,5 ст, с два малки 
прилистника. По-младите листа са сиво окосмени, а по-старите са зелени. Не опад- 
ват през зимата. Цветовете са едри, синьо-виолетови - с венче до 3 ст, разположе- 
ни в метлообразно съцветие по върха на стъблото. Чашката е с фуниевидно заост- 
рени дялове, звънчевидна, двуустна. Плодът е съставен от орехчета, които се раз- 
падат при узряване. По листата и чашките на цветовете са разположени топчести 
белезникави вместилища на етерично масло. Те излъчват приятна миризма, а при 
разтриването им ароматът е по-наситен. Градинският чай цъфти през юни-септем- 
ври. 
у нас се отглежда като градинско растение. Среща се и подивяло около Варна, 
Бургас, Крумовград. Естествено разпространени у нас са ливадната какула (Sa/via 
pratensis), горската какула (S. nemorosa) и прешленестата какула (S. norticillata). 
Отличават се от градинския чай по наличието на пръстен от власинки отвътре на 
венечната тръбица. 
Отглеждане. Градинският чай е топлолюбиво и сухоустойчиво растение, но не 
мръзне при температури до минус 300С. Невзискателен към светлина и понася сгъс- 
тяване на посевите. Към почвата е навзискателен, развива се на сухи водопропус- 
кливи глинесто-песъчливи почви, подходящи са и плодородни почви, чисти от пле- 
вели. На едно място се отглежда 8-10 години. Плантации се създават чрез посев 
на семена или чрез разсад, произведен в открити лехи. Сеитбата се извършва пред- 
зимно или рано напролет със сеялка по схема 70 ст между редовете и 2-3 ст 
дълбочина, при норма 600-800 g/AKa. Поникването започва след затопляне на поч- 
вата до 8-100С. След появата на 3-ти истински лист се провежда букетиране на 
посева - прорезите са широки 25 ст, а букетите 25 ст с по 5-6 растения. През 
вегетацията се извършват 2-3 окопавания и подхранване с азотен тор - 30 kg/AKa 
амониева селитра. При добри грижи през септември може да се прибере първа 
реко. па от листа. През следващите години градинският чай се прибира на два пъти 
- през юни и септември, по време на бутонизацията. Максимални добиви се полу- 
чават от втората до шестата година - 2000-2500 kg/AKa свежи стръкове или свежи 
листа - 1300-1500 kg/AKa, със среден добив сухи листа - около 300 kg/AKa. 
Бране и съхранение. Използват се листата - Folia Salvie officinalis. Беритбата 
се извършва през юни чрез ожънване на стъблата или чрез ръчно обиране на лис- 
тата. До края на лятото окосените растения израстват отново и се облистват. През 
септември се прибира втора реколта. 
Брането се извършва в сухо време, а материалът се поставя в кошове, кошници 
без да се тъпче. След като се почисти от пожълтели и наядени листа се разстила на 
рамки или хартия на тънък пласт и се суши в проветриви помещения. Може да се 
суши и в сушилня при температура до 350С. От 4,5 kg сурови листа се получават 
1 kg сухи. Сухите листа имат сив или сиво-зелен цвят, миризмата е приятна, силно 
ароматична, а вкусът - слабо парлив, горчив, балсамичен. Не се допускат пожълте- 
ли и мухлясали листа, върхари и други части на растението. Листата се опаковат в 
бали или хартиени чували. Съхраняват се в сухи помещения. 
Състав и приложение: Листата съдържат 1-2,5% етерично масло (туйон - 50%, 
цинеол - 15%, терпени борнеол, камфор, пинен - 15%, сесквитерпени - 15%), 
15 
двутерпеновия лактон карнозол, урзолова и олеанолова киселина, дъбилни вещес- 
тва - 8%, флавоноиди, восъци, аминокиселини, ~-ситостерол, витамини В1, С, ка- 
ротин, фитонциди [1 О, 11, 13]. Градинският чай притежава противовъзпалително, 
дезинфекционно, противокашлечно действие. Употребява се при заболявания на 
дихателните органи, възпаление на глътката, кашлица, ангина, чернодробни и жлъч- 
ни заболявания [1 О, 11,13]. Външно се използува за лечение на гнойни рани, а при 
кожни обриви за бани. 
Свежите и сухите листа на градинския чай се използват като подправки на сала- 
ти от зеленчуци, на ястия от риба, месо, колбаси, сирене, в ликьорената и винената 
промишленост. Етеричното масло се използва в парфюмерията и козметиката. 
Градинският чай е много ценно растение, поради което представлява интерес за 
култивиране в земите на горския фонд. 
15. Гръмотрън - Ononis spinosa L. 
Сем. Бобови - Fabaceae 
Народни наименования - бял трън, голотрън, див трън, милобод, самодивски 
трън, птиче тръне, коловоз, шилобод 
Описание. Гръмотрънът е многогодишно полухрастовидно растение. Коренът е 
дълбок, вретеновиден, вдървесинен, с добре развита глава. Стъблата са прави или 
полегнали, високи до 60 ст, разклонени, гъсто покрити с жлезисти власинки и с 
къси твърди бодли. Листата са последователни, долните и средните тройни с елеп- 
тични назъбени листчета, а горните прости. Листчетата дълги 8-15 тт, широки 3- 
1 О тт. Прилистниците дълги 3 до 6 тт, листовидни, назъбени, срастнали с лист- 
ната дръжка. Цветовете са неправилни, едри, в розова окраска, събрани по 1-2 или 
вкласовидни съцветия, разположени на къси дръжки в пазвите на горните листа. 
Плодът е боб, дълъг 6-1 О тт, широк 3-4 тт, яйцевидно ромбичен, с 1-5 сиви 
грапави семена. 
Гръмотрънът е широко разпространен в страната из ливадите, пасищата, край 
реките и пътищата до 1500 m н.в. из цялата страна. Цъфти юни-юли. 
бране и съхранение. Използват се корените на гръмотръна - Radix Ononidis 
spinosae. Те се добиват в периода август-октомври след узряване на плодовете. 
Корени може да се добиват и през пролетта преди цъфтежа - април-май. Изкопа- 
ват се с кирка или мотика след дъжд, когато почвата е мокра и лесно се изтръгват. 
Почистват се от тънките коренчета и надземните части до кореновата шийка и се 
измиват. По-едрите корени се разчупват, разстилат се на рамки и се сушат бързо на 
слънце, в проветриви помещения или в сушилни при температура до 450С. Недосу- 
шените корени мухлясват и се нападат от ларвите на молеца. От 4 kg свежи корени 
се получават 1 kg сухи. Изсушените корени са твърди, жилави, извити, набръчкани 
по дължината си, отвън сиво-кафяви, отвътре бледожълти, миризмата е слаба, ха- 
рактерна, вкусът - горчиво сладникав, блудкав, дразнещ. Не се допускат мухляса- 
ли, почернели корени и по-тънки от 5 тт. Сушените корени се опаковат в бали и 
хартиени чували и се съхраняват на сухо. 
Състав и приложение. Изследване на състава показва, че корените съдържат 
около 0,2% етерично масло, гуми, нишесте, захари, смоли, дъбилни вещества, до 
10% минерални соли, особено калций и калий, лимонена киселина, биологично ак- 
16 

тивните изофлавонови глюкозиди ононин и оноспин, сладкия глюкозид онан ид, за- 
ха роза и други. Активните вещества се намират в кората на корена [11, 13, 15]. 
Корените имат пикочогонно и противовъзпалително действие. Дрогата и препа- 
рати намират приложение при сърдечна недостатъчност, бъбречни възпаления, ка- 
мъни и пясък в бъбреците, отоци, затлъстяване, ревматизъм, подагра [11, 13]. 
В народната медицина грамотръна се прилага при безплодие, кожни обриви, 
шипове, хемороиди, затруднено уриниране и др. Във ветеринарната медицина се 
употребява цялото растение при стомашни разстройства на добитъка [6]. 
16. ДИВ чесън - Аlfiиm ursinum L. 
Сем. Кремови - Liliaceae 
Народни наименования - горски чесън, див чесън, кумрян, левурда, мечи лук, 
полняк, пончец, самардаля, черемуш 
Описание. Левурдата е многогодишно тревисто растение. Луковиците са про- 
дълговати, дълги 2-6 ст, бели, обвити с прозрачни люспи. Листата са две, излиза- 
щи от луковицата, в основата стеснени в дръжки. Листните петури са широки 3- 
5 ст, високи до 30-35 ст, елипсовидно ланцетни с дъговидно жилкуване и гладка 
периферия. Цветаносният стрък е изправен без листа, на върха му е разположен 
полукълбест сенник. Цветните дръжки са дълги до 2 ст, цветовете са бели с по 6 
ланцетни, тъпи или заострени бели листчета, дълги 9-12 ппп, тичинките са 6, а 
плодникът един. Цялото растение има силна миризма на чесън. 
Левурдата има ограничено разпространение в малки находища в Стара плани- 
на, предимно по северните склонове над 800 т н.в. Среща се в покривката на буко- 
ви, буково-габърови насаждения със склопеност 0,5-0,6, на свежи месторастения, 
както и в просветлени части на насажденията. В някои типични находища образува 
плътно покритие. Цъфти април-май. 
Бране и съхранение. Използват се луковиците, листата истръковете. Лукови- 
ците се изкопават в началото на развитието на растението преди цъфтежа или след 
узряване на семевата и увяхване на листата. След изкопаване те се почистват от 
коренчетата, почвата, без да се мият, отрязва се надземната част, поставят се в 
кошници или торби и се предават в заготвителните пунктове. При изкопаване на 
луковиците трябва да се внимава да не се смесват с другите видове от същия род. 
Характерното за левурдата е, че има чесънова миризма, листата са с дръжки, а 
луковиците - с ципеста обвивка. Събраните луковици се разстилат на рамки, по- 
едрите се разцепват, сушат се в проветриви затоплени помещения или в сушилни 
при температури не повече от 350С. От 6 kg сурови луковици се получават 1 kg сухи. 
Сушените луковици се опаковат в торби, съхраняват се в сухи помещения, отделно 
от другите немиризливи билки. 
Листата се събират в периода на масовия цъфтеж, чрез срязване с нож. Съ- 
бират се на китки и се поставят в кошове или чували без да се мачкат В пункта се 
почистват от пожълтели листа, дръжки, треви и примеси, разстилат се върху рамки 
на тънък слой и се сушат на сянка. Изсушените листа се опаковат в бали или чува- 
ли и се съхраняват на сухо както лукави ците. От 13 kg свежи листа се получават 
1 kg сухи. 
25 
Състав и приложение. Растението съдържа етерично масло (с главни състав- 
ки винилсулфид, дивинилсулфид, алиин, пинеколинова киселина, следи от меркап- 
тан), витамин С в листата, слузести вещества, минерални соли, захари, високоак- 
тивни фитонциди [4,10,11]. 
Билката притежава силно противомикробно, противоглистно И противосклероз- 
но действие подобно на чесъна. Прилага се за лечение стомашно-чревни заболя- 
вания, глисти, високо кръвно налягане, спазми, кожни заболявания и др. В народ- 
ната медицина луковиците се употребяват при болки в стомаха, газове, хълцане, 
циреи, безсъние, задух, треска, бронхити. Пресни луковици, счукани на каша се 
използват външно за налагане при рани от натъртено или ударено. Действат добре 
при натри ване на кожата срещу косопад. 
През пролетта от листата може да се приготви пикантна витаминозна салата. 
Настойка от левурда се използва за двукратно пръскане на домати през вегетаци- 
онния период срещу листни въшки и мана [1]. Предвид ограниченото разпростра- 
нение на вида у нас е нецелесъобразно добиването на луковици, с което може да 
се унищожат находищата. 
17. Червена детелина - TrifoJium pratense L. 
Сем. Бобови - Fabaceae 
Описание. Червената детелина е многогодишно тревисто растение. Стъблата 
са изправени или възходящи, 1 О-50 ст високи с триделни, елипсовидни, заострени 
към върха листа, дълги до 3 ст, широки до 2 ст, целокрайни или плитко назъбени. 
Цветовете са двуполови, приседнали, събрани в кълбести розови или червени съц- 
ветия, разположени по върховете на стъблата. Плодът е едносеменен ципест боб, 
обхванат от чашката. 
Червената детелина е широко разпространена в състава на тревната растител- 
ност на естествените ливади, пасища, горски поляни, на свежи месторастения до 
2000 т н.в. Цъфти май-юли. Културни форми от червена детелина се използват при 
създаване на изкуствени пасища. 
Бране и съхранение. Използват се цветовете на червената детелина - Flores 
Trifolii pratensae. По време на цъфтежа - юни-септември, се събират съцветията 
заедно с горните дребни листчета. Набраните цветове се почистват от стръкове, 
листа, други примеси и насекоми, разстилат се на тънък слой върху рамки и се 
сушат под навеси или в проветриво помещение. От 5 kg свежи стръкове се получа- 
ват 1 kg сухи. Опаковат се в каси, зеблени или книжни торби и се съхраняват на 
сухо място. Стандартните изисквания са за влажност до 12%, не се допускат пре- 
цъфтели, мухлясали и повредени цветове. 
Състав и приложение. В цъфтящите части се съдържат флавоноидите - пра- 
тол, изорамнетин, трифолин и пратолетин, формонетин, освен това съдържа фур- 
фурол, органични киселини, алантион, ферменол, витамин Е - 0,089 mg%, витамин 
А, витамин С и други [13, 15J. Дрогата има омекчително, кръвоспиращо и ранозазд- 
равяващо действие. Съцветията се използват при кашлица, бронхит и прегракна- 
лост на гласа, за увеличаване на апетита, против ревматизъм и запек. В народната 
медицина цветовете се употребяват като диуретично действие и за повръщане при 
отравяния [13]. Външно се правят лапи и компреси при рани, изгаряния и пъпки. 
26 
18. Дилянка - Valeriana officinalis L. 
Сем. Дилянкови - Valerianaceae 
Народни наименования - валериана, дивдилянка, кача биле, меча трева, ми- 
лянка, чаркмакливо биле 
Описание. Дилян ката е многогодишно тревисто растение. Коренищета е пълзя- 
що, късо, кафяво, с многобройни гладки жълтеникави корени, дълги около 20 ст и 
дебели 1-3 тт. Стъблото е едногодишно, изправено, набраздено, кухо, високо до 
2 m, в горната част разклонена. Листата са перести, с 3-25 двойки линейно-ланцет- 
ни, целокрайни или назъбени дялове. Най-долните листа са с дълга, средните с 
къса дръжка, а връхните приседнали. Съцветието е щитовидна, голямо, цветовете 
са дребни, двуполови, с бледорозова окраска. Плодът е гола, продълговата, едно- 
семенна кутийка, с жълто-кафява окраска и четинеста хвърчилка. Цъфти продъл- 
жително от май до август. 
Дилянката е естествено разпространена из широколистните и иглолистните го- 
ри на свежи месторастения до 1800 m Н.В. предимно в просветени части на насаж- 
денията, покрай реките и потоците. Поради масовото събиране на билката много от 
естествените находища са унищожени или се срещат единични растения. 
Бране и съхранение. От дилян ката се използват коренищата с корените - 
Rhizoma et radix Valerianae officinalis. Корените с коренищата се изкопават през сеп- 
тември-октомври, когато надземните стъбла започнат да изсъхват. Корените се по- 
чистват от надземните части, полепналата по тях почва. подреждат се в кошове и 
се измиват чрез потапяне няколко пъти в студена вода. След това се "решат" с 
телен гребен за отстраняване на кореновите власинки, и се нареждат на рамки за 
бързо сушене на открито проветрива място. При влажно време сушенето се извър- 
шва на рамки в затоплени помещения или в сушилни при температура до 35°С. 
Рандеман - от 5-5,5 kg свежи - 1 kg сухи корени. Изсушените корени имат светло- 
кафяв цвят, характерна миризма и сладникаво-горчив вкус. В дрогата не се допус- 
кат мухлясали и замърсени коренища, остатъци от надземни части и влага повече 
от 14%. Сухите корени се опаковат в бали, книжни чували и се съхраняват в сухи 
помещения, отделно от другите билки, за да не им придаде миризмата си. Да се 
пази от достъп на котки, които замърсяват билката. Дилянката е едно от най-ценни- 
те лекарствени растения. 
Състав и приложение. Корените на дилянката съдържат 0,5-2% етерично мас- 
ло, в което преобладава борнилизовалерианат, а така също борнеол, лимонен, кам- 
фен, изовалерианова киселина, кариофилен и други. Важно е съдържанието на три 
валепотриати - валтрати, ацетовалтрати и дихидровалтрати, които са нетрайни и 
се разграждат при температури над 35°С. 
Корените съдържат още алкалоиди (актинидин, валеринин), холин, гликозиди, 
хлорогенова киселина, ферменти, захари, скорбяла, дъбилни вещества, смолни ве- 
щества и други [9, 13]. 
Характерно за дилянката е нервноуспокоителното действие при нервна възбу- 
димост, нервна и психическа преумора, неврози, неврастения, при които се употре- 
бява. Използва се още при сърдечна невроза с учестена сърдечна дейност, нача- 
лен етап на хипертонична болест, при спазми на стомашно-чревния тракт. От коре- 
27 
ните се изготвят тинктури. таблетки, гъст екстракт, за лечение по лекарско предпи- 
сание [6, 11, 13]. В народната медицина дилянката се препоръчва при главоболие, 
безсъние, епилепсия, гуша, виене на свят, високо кръвно налягане, нервни припа- 
дъци и други. 
Отглеждане. Дилянката се отглежда като културно растение от преди 180 годи- 
ни в много страни. У нас са започнали опита от 1950 г. за внедряване на дилянката. 
Понастоящем културата е районирана и е разработена агротехника за отглеждане- 
то И. Тя е растение на умерения прохладен и влажен климат Развива се добре на 
леки, дренирани почви, но с плитка подпочвена вода, богати на органични вещест- 
ва. Най-добър добив на корени се получава на структурни черноземни почви с неут- 
рална или алкална реакция. При напояване и торене с органични торове се увели- 
чава добивът Дилянката се отглежда като едногодишна култура. Разсад се произ- 
вежда от пресно добити семена, засети през август в студени лехи, който се раз- 
сажда през есента или напролет по схема 50 ст между редовете и 30 ст в реда. 
Грижите през вегетацията включват обработка на междуредията, подхранване, на- 
появане, борба с болести и неприятели. Подходящ за отглеждане е сортът Шипка. 
Когато културата е създадена от разсад появяващите се цветоносни стъбла през 
първата година трябва да се изрязват 2-3 пъти по време на бутонизацията. 
Коренищата с корените се изваждат през септември-октомври с плуг без дъска, 
или с нож скоба. Изтърсват се от почвата, изрязват се надземните части до корено- 
вата шийка, изчистват се сухите и изгнили части. Коренищата се мият, разцепват и 
сушат по описания както за диворастящата дилян ка начин. 
Добивът от 1 дка е 1000-1500 kg свежи корени, а на сухи - 250-300 kg от декар. 
Дилянката е рентабилна за отглеждане като култура, а дрогата търсена на пазара. 
19. Дяволска уста - Leonurus cardiaca L. 
Сем. Устноцветни - Lamiaceae (Labiatae) 
Народни наименования - дяволско страшниче, дяволска уста, страхливче, те- 
мянка, чубурлово биле 
Описание. Многогодишно тревисто растение. Коренището е късо, вдървеняло. 
Стъблото е изправено, четириръбесто, кухо, разклонено, високо до 1,5-2 т. Листа- 
та са зелени, срещуположни, долните закръглени или яйцевидни, на дълги дръжки, 
до средата дланевидно 3-7-делни, дълги 7-12 ст, горните продълговатоелиптич- 
ни, в основата клиновидни, плитко 3-делни с назъбени дялове. Цветовете са непра- 
вилни, приседнали, розови, светлочервени, разположени по 10-20 в пазвите на гор- 
ните листа и образуват дълго до 30 ст класовидно съцветие. Венчето е 2 пъти по- 
дълго от чашката, тръбесто, в основата си отвътре с пръстен от власинки, двуустно. 
Плодът е дребен, сух, съдържа по 4 орехчета с тристенна форма. Цъфти юли-сеп- 
тември. 
Растението е разпространено из цялата страна из нивите, синурите, тревисти и 
буренясали места, покрай пътищата, оградите, доловете, до 1200 гп Н.В. 
Бране и съхранение. Използват се стръковете - НегЬа Leonuгi cardiacae. Съби- 
рат се облистените връхни части на растението през време на цъфтежа юли-ав- 
густ, не по-дълги от 40 ст и не по-дебели от 4 ппп. Събраният материал се почист- 
ва от треви и примеси, разстила се на рамки и се суши на слънце при често об ръ- 
28 
щане, за да не почернее, а се досушава в проветриви закрити помещения. Набра- 
ните стръкове може да се навържат на китки по 7-8 със стрък от билката, след 
което се окачват на тел под навес. 
При влажно време билката се суши в сушилни при температура до 400С. Ранде- 
ман - от 4-5 kg свежи стръкове - 1 kg сухи. Готовата дрога трябва да е запазила 
естествения си цвят, със слаба неприятна миризма и горчив вкус. Не се допускат 
облистени стъбла, прецъфтели, оронени, мухлясали цветове и влага повече от 12%. 
При брането да не се смесва с L. marrubiastrum, който е с цели листа, а венчето не 
е по-дълго от чашката. Билката се опакова в бали, зеблени чували и се съхранява 
на сухо място. 
Състав и приложение. Билката съдържа.флавонопови гпикозиди, 3% дъбил- 
ни вещества, сапонини, следи от етерично масло, смолисти вещества, стахидрин 
до 0,4%, леонурин, холин, органични киселини и други [11, 13]. 
Действието на билката е главно успокоително на централната нервна система, 
понижаване на артериалното налягане, регулиране на сърдечната дейност Прила- 
га се при нервна възбуда, неврози, начален стадий на хипертония, леки форми на 
базедова болест и други [1 О, 11, 13]. 
В народната медицина дяволската уста се препоръчва при кръвно налягане, гла- 
воболие, гуша, безплодие, умствена преумора. Външно се прилага за компреси при 
изгаряне и рани. 
20. Есенен минзухар - Colchicum autumnale L. 
Сем. Кремови - Liliaceae 
Народни наименования - зимовник, змийски лук, качунка, клашник, кърпикожух, 
мразовец,пъдиовчар 
Описание. Есенният минзухар е многогодишно тревисто растение с грудка, по- 
добна на луковица, дълга 2-6 ст с тъмнокафява обвивка. От нея се развиват свет- 
лорозови цветове 1-3, в долната си част тръбести, нагоре 6-делни. Листата 3-6 са 
ланцетни, с дъговидно ~илкуване, дълги до 30 ст, целокрайни, развиват се напро- 
лет Плодът е тригнездна разпуклива кутийка с многобройни черно-кафяви семена. 
Цъфти напролет, но по-масово през есента. 
Есенният минзухар е разпространен по ливадите, горските поляни, голини и от- 
крити места из цялата страна до 2000 т н.в. Растението е отровно! 
Бране и съхранение. Използват се семената - Sетеп Colchici аutuтпаlis. През 
юни-юли се събират целите, но неразпукнали се плодни кутийки и се разстилат на 
рамки в тъмни помещения, за да дозреят и изсъхнат. След изсушаването се изчук- 
ват, за да изпада семето, след което се провява и пресява със сито. Изсушените 
семена са много твърди, червено-кафяви, сферични, без миризма, повърхността 
им е малко пореста. От 15 kg сурови кутийки се получават 1 kg сухи семена. Опако- 
ват се в конопени или платнени торби и се съхраняват на сухо място. Изискванията 
са за влажност до 12%, липса на примеси от други семена, части от кутийки. Да се 
има предвид, че семената са отровни, да се съхраняват внимателно, отделно от 
неотровните билки. 
Състав и приложение. Семената съдържат от 1,5% отровния алкалоид колхи- 
цин и по-малко колхамин, колхицерин, демеколхин, растителни мазнини [11, 13]. 
29 
Семената се използват от фармацията за производство на препарати с противо- 
туморно И бол коуспокояващо действие при подагра, ревматизъм и други. 
Внимание! При използване на билката без лекарско предписание или при пре- 
дозиране могат да се получат тежки отравяния. Има опасност от отравяне при кон- 
сумация на мляко от животни, яли есенен минзухар. 
21. Жаблек - Ga/ega officinalis L. 
Сем. Бобови - Fabaceae 
Народни наименования - гьрличе, диво салкъмче, конски ребра, лечебен жаб- 
лек, ребрика 
Описание. Жаблекът е многогодишно тревисто растение с изправено, голо, ку- 
хо стъбло, високо 40-150 ст, разклонено. Листата са сложни, нечифтоперести, дълги 
5-20 ст с 6-1 О чифта продълговатоелипсовидни, зелени листчета, с шипче на вър- 
ха. Листата са в пазви на стреловидно разширени прилистници. Цветовете са в 
изправено гроздовидно съцветие. Чашката звънчевидна с 5 зъбци, венчето голо, 
светлосиньо, с характерно за бобовите растения устройство. Плодовете са голи, 
многосеменни бобове, дълги 2-5 ст. Семената са дребни, бъбрековидни. 
Растението е разпространено из влажни горски месторастения, покрай долове, 
реки, предимно поединично и на малки групи, до към 1300 т н.в. Цъфти през юни-ав- 
густ. 
Бране и съхранение. Използват се стръковете на жаблека - НегЬа Galegae 
officinalis. По време на цъфтежа се изрязват връхните части на 30-40 ст заедно с 
листата и цветовете като се почистват повредени листа, дебели стъбла и примеси 
от треви. Събраният материал се разстила на рамки на тънък слой и се суши на 
сянка в проветриви помещения. Не се препоръчва сушене на слънце, защото цве- 
товете избеляват. При влажно време може да се суши в сушилня при температура 
до 400С. Рандеман - от 4,5-5 kg свежи стръкове се получава 1 kg сухи. Изсушената 
билка има слабогорчив вкус. Опакова се в бали или зеблени чували и се съхранява 
в сухо помещение, запазено от преки слънчеви лъчи. В дрогата не се допуска влаж- 
ност над 12%, прецъфтели стръкове, мухлясали, с оронени цветове и листа. 
Състав и приложение. Дрогата съдържа алкалоидите галегин, пеганин, глико- 
зида галутеозин, танини, сапонини, горчиви вещества, мазнини, витамин С и други 
[1 О, 11, 13]. Лечебният ефект се дължи на галегина и се изразява в понижаване на 
кръвната захар. Има също диуретично и патогенно действие. Намира приложение 
при лечение на леки форми на диабет. В народната медицина се прилага при въз- 
паление на бъбреците, пикочния мехур, при настинка и температура, а външно - 
при лечение на екземи [11]. 
22. Живовлек теснолистен - P/antago /anceo/ata L. 
Сем. Живовлекови - Plantaginaceae 
Народни наименования - живовлец, дълголистен живовлек, мъжки живовлек, 
остролистен живовлек 
Описание. Теснолистният живовлек е многогодишно тревисто растение. Коре- 
нището е късо, дебело, с брадести корени. Стъблото е тънко, голо, без листа и с пет 
надлъжни жлеба, високо до 30 ст, на върха със съцветие. Листата са събрани в 
приосновна розетка, линейно-ланцетни, с 3-7 успоредни жилки, целокрайни или 
30 
слабо назъбени, към върха заострени, а в основата с къси дръжки. Цветовете са 
събрани в цилиндрични съцветия. Тичинките са по-дълги от венечната тръбичка и 
стърчат навън хоризонтално. Плодът е двугнездна кутийка, дълга 3 тт. Растени- 
ето цъфти през цялото лято от май до септември. 
Теснолистният живовлек е разпространен из цялата страна в състава на трев- 
ната растителност на ливади, горски поляни, голини, редини, край пътища и други. 
Бране и съхранение. Използват се листата на живовлек - Folia РlапtаgiПUs 
lапсеоlаtае и семената. Берат се добре развитите листа по време на цъфтежа в 
сухо време. Срязва се с нож или ножица цялата розетка, без да се изскубва корена, 
почиства се от почва, примеси и стъбла. Листата се разстилат на рамки и се сушат 
в проветриви помещения. Могат да се сушат и в сушилни при температури до 400С. 
Изсушените листа имат зелен цвят, слабо горчив вкус, без миризма. Рандеман - от 
5-6 kg сурови се получават 1 kg сухи. В изсушените листа не се допускат почернели 
и мухлясали листа, съцветия и примеси от треви, както и влага над 12%. 
Опаковат се бали, хартиени чували и се съхраняват в сухи и проветриви поме- 
щения. При брането трябва да се внимава листата на теснолистния живовлек да не 
се смесват с листата на широколистния и други видове живовлек. 
Състав и приложение. Теснолистният живовлек съдържа глюкозиди - главно 
аукобин и каталпол, флавони - апигенин-7 -глюкозид, танини, слузни вещества, фе- 
нолни киселини, ферменти, витамин С, К, провитамин А, силициеви киселини [1 О, 
11, 13]. 
Билката притежава отхрачващо, противовъзпалително, болкоуспокояващо и съ- 
нотворно действие. Прилага се при кашлица, задух, стомашни и чревни болки, бо- 
лести на черния дроб. В народната медицина се използва широко при възпаление 
на пикочния мехур, разширени вени, гъбични заболявания, при дизентерия, възпа- 
ление на венците и други [1 О, 11]. 
23. Живовлек широколистен - P/antago major L. 
Сем. Живовлеков[,О- Рlапtаgiпасеае 
Народни наименования - брътци, голям живовлек, едър живовлек, екорогнойник 
Описание. Широколистният живовлек е многогодишно тревисто растение с къ- 
со коренище. Листата са широки, с яйцевидна или елиптична форма, заоблен връх, 
целокрайна периферия, клиновидна основа, която преминава в къса дръжка. Цве- 
товете са в цилиндрично съцветие 1-7 ст на стъбло високо 10-60 тт. Плодът е 
двугнездна кутийка. Цъфти от юни до септември. Разпространен е из цялата страна 
на същите месторастения, както и теснолистният живовлек. 
Бране и съхранение. Използват се листата - Folia plantaginis majoris. Те се съ- 
бират отделно от листата на теснолистния живовлек. Брането и съхранението е по 
същите правила. 
Състав и съхранение. В листата се съдържа глюкозида аукобин, слузни и гор- 
чиви вещества, флавоноиди - байколин и скутералин, около 4% танини, аскорбино- 
ва киселина, каротин, витамин К, калиеви и силициеви минерални соли. Билката 
има омекващо, ранозаздравяващо, слабително, противоязвено действие. Прилага 
се при лечение на бронхити и възпаление на дихателните пътища, при гастрити и 
язви[11,13]. 
31 
И двата вида живовлек имат широк спектър на действие и са ценени във фито- 
терапията и народната медицина. 
24. Зайча сянка - Asparagus officinalis L. 
Сем. Кремови - Liliaceae 
Народни наименования - бабино руно, бърдовка, вилина метла, зайча сянка, 
самодивска метла, спарангел, спаржа 
Описание. Зайчата сянка е многогодишно тревисто растение. Коренището е сил- 
но разклонено, покрито с люспи. Стъблото е изправено, 50-150 ст, голо, тънко, 
силно разклонено. Листата са редуцирани във вид на люспици по възлите на разк- 
лоненията. В техните пазви се развиват снопчета с 3-6 (8) тънки, 1-3 ст дълги 
зелени клонки. Цветовете са дребни звънчевидни, еднополови, двудомни. Женски- 
те са жълто-зелени, на дълги дръжки по две в основата на разклоненията. Плодът 
е червена кълбеста ягода. 
Разпространено е из цялата страна, предимно в състава на тревни формации в 
горския и поземлен фон на влажни месторастения и под склопа на горски насажде- 
ния. Цъфти април-юни. 
Културните форми са известни като аспержи, отглеждат се като деликатесен 
зеленчук. 
Бране и съхранение. Използуват се коренищата с корените - Rhizoma Asparagi 
и стръковете - НегЬа Asparagi. Събират се през септември-октомври или през про- 
летта - март-април млади коренища, прочистват се от надземните части и се изми- 
ват След отцеждане се сушат бързо на рамки в проветриви помещения или в су- 
шилня при температура до 450С. Бавното сушене намалява качествата на билката. 
Сухите корени се опаковат в хартиени торби. Съхраняват се в сухи помещения. От 
6-7 kg свежи коренища се получава 1 kg сухи. 
Стръковете се берат малко преди и по време на цъфтежа като се отрязват облис- 
тените части на около 25-30 ст от върха. Почистват се изсъхнали части, разстилат 
се нс рамки и се сушат под навес или проветриви помещения. От 4 kg свежи стръ- 
кове се получава 1 kg сухи. Опакова се в бали и се съхранява на сухо. В готовата 
билка не се допускат мухлясали, пожълтели, обезлистени стръкове влага над 12%. 
Състав и приложение. В коренището се съдържат аспарагин, аргинин, аспа- 
рагоза, холин, кумарин, сапонини, флавоноиди, витамини А, В, С. Стръковете съ- 
държат аспарагин, кониферин, сапонини, тирозин, витамин С и други. Лечебното 
действие се дължи на аспарагина, сапонините и флавоноидите и се изразява в 
понижаване на кръвното налягане, забавяне ритъма на сърцето, подтискане обмя- 
ната на веществата, пикочогонно. Прилага се при застой на течности в организма, 
сърдечни смущения, хипертония, заболявания на далака, черния дроб [1 О, 11, 13]. 
В народната медицина билката се препоръчва при диабет, пясък в бъбреците и 
пикочния мехур, хемороиди, дизентерия и други [11]. Външно се използва при гной- 
ни пъпки, за бани при обрив. 
25. Обикновен здравец - Geranium macrorrhizum L. 
Сем. Здравецови - Geraniaceae 
Народни наименования - благовонен здравец, див здравец, зъмски бурен, ла- 
зарче 
32 
Описание. Обикновеният здравец е многогодишно тревисто растение. Харак- 
терно за вида е развитието на дълги, полегнали, пълзящи коренища с кафяв цвят. 
Стъблата са изправени 20-70 ст високи, покрити с власинки, разклонени към вър- 
ха. Листата са покрити с власинки, в основата широки 4-1 О ст, дълги 2-7 ст, дпа- 
новидно нарязани с дръжка до зо ст, стъблените листа - срещуположни на къса 
дръжка, а най-горните приседнали. Цветовете събрани в съцветия, на дълги дръж- 
ки, розово-виолетови, правилни - 5 чашелистчета и 5 обратнояйцевидни венчелис- 
тчета. Плодът е гола кутийка, съставена от 5 дяла. Цъфти през юни-юли. Има силен 
аромат. 
Разпространен е в нашите гори предимно на влажни, сенчести месторастения, 
както и на каменливи и скалисти голини. Находищата са на малки площи, а запаси- 
те ограничени. Здравецът се отглежда у нас като традиционно градинско растение. 
Бране и съхранение. Използват се листата - Folia Gегапii macrorrhizi. в пери- 
ода юли-август се изрязва надземната част, като се внимава да не се отскубват 
коренищата. Не се тъпче в съдовете за бране, защото се запарват и при сушене 
потъмняват. В пунктовете се обезлиства като се почиства от повредени листа и 
треви. Листата се разстилат на тънък слой върху рамки и се сушат под навес или 
проветриво помещение. Може да се сушат и в сушилня при температура до З50С. 
Рандеман - от 5 kg сурови - 1 kg сухи. След сушене билката трябва да е запазила 
естествения си вид, но ароматът намалява. Опаковат се в бали или хартиени чува- 
ли, съхраняват се на сухо отделно от другите билки. При брането на обикновения 
здравец не трябва да се смесва с кървавочервения здравец (G. sanguineum), от 
който се добиват коренища и робертовия здравец (G. robertianum L.). 
Състав и приложение. Съдържа етерично масло, съставено от сесквитерпе- 
нови въглеводороди, кетони и алкохоли, гермакол - до 670С, детерпинен, р-цимол, 
борнеол, куркулин и други, както и дъбилни вещества, флавоноиди, витамин С, слуз 
и други [11]. 
Здравецът има противовъзпалително, капиляроукрепващо действие. Доказана 
е способността му да понижава кръвното налягане [11], затова се използва при 
лечение на хипертония. В народната медицина се използват листата и корените и 
като кръвоспиращи, противовъзпалително и запичащо средство, при кръвоизливи 
от венците, хемороиди, кръвохрачене, болки в стомаха и други. Етеричното масло 
се използва в козметиката. 
26. Бяла акация - Robinia pseudoacacia L. 
Сем. Бобови - Fabaceae 
Народни наименования: бял салкъм, аблен 
Описание. Дърво до зо гп, при малък склоп на насажденията и на открито развива 
широка корона. Кора сиво-кафява, напукана, листа сложни, в основата с по два 
широки шипа. Цветовете бели, в гроздовидни съцветия, с 5-делно и 5-листно венче. 
Шушулките съдържат кафяви семена. Акацията се използва широко в горскосто- 
панската практика за укрепване на терени, насипи, откоси. Сухоустойчив вид С мощна 
коренова система. При кастрене дава едногодишни леторасли до 2-З гп и сгъстена 
корона. Дървесината е кръгово-пореста с жълто-зеленикаво ядро с много висока 
здравина, но се напуква при сушене. 
ЗЗ 
Много добър медонос - за пчелен кошер са необходими 4-5 дървета. Има се- 
лекция акация с висока нектарна продуктивност и продължителен цъфтеж. 
Бране и съхранение. Берат се цветовете на акацията по време на масов цъф- 
теж в сухо време. Разстилат се на тънък слой 5-6 ст върху рамки, сушат се 2-3 
часа на слънце, след това се доизсушават на сянка. От 7 kg суров цвят се получава 
1 kg сушен. Изсушенитецветове се опаковат в кашони, хартиени чували или бали и 
се съхраняват в сухи складове. 
Нападат се от молец и затова често трябва да се проветряват. Ако се установят 
ларви, опаковките се обгазяват в камери. Препоръчва се да се съхраняват в отдел- 
но помещение, за да не стават развъдник на молеца в складовете. 
Състав и приложение. Цветовете на бялата акация съдържат 0,12% етерично 
масло (линарол, индол, фарнезол, терпинеол и др.), флавоновия глюкозид акациин, 
акацетин, флавоноида робинин, алдехиди, кетони. Имат кръвоспиращо, отхрачва- 
що, намаляващо киселинността на стомаха действие. Прилага се при стомашни и 
чревни болки, гастрити, главоболие, ревматизъм и др. [12, 15]. 
27. Бял бор - Pinus silvestris L. 
Сем. Борови - Рiпасеае 
Описание. Основен наш горскостопански вид, разпространен в чисти и смесени 
насаждения и горски култури -до 2000 т н.в. Дърво до 30-35 т. Листа игловидни, 
по 2 на скъсени клонки. Мъжките цветове са събрани в реси в основата на младите 
клонки. Женските цветове са в яйцевидни шишарки по върховете на младите клон- 
ки. 
В боровите насаждения по специална технология на смолодобиване може да се 
добива балсамова смола, от която след парна дестилация се получава балсамов 
колофон (75%) и терлентиново масло (18%) за промишлени производства. 
От боровите иглолиста и тънки клонки (борова шикла) се добива чрез парна 
дестипацая етерично масло за козметични и медицински нужди. 
Бране и съхранение. Борови връхчета. Берат се борови връхчета през март- 
април, когато пъпките са започнали развитието си, обикновено от повалени при сеч 
дървета, при кастрене на иглолистни култури или от ниско разположени клони на 
дървета. Подходяща дължина на връхчетата 1-4 ст. Откъсват се ръчно или се 
отрязват с нож, поставят се в кошница. Събраните връхчета се почистват от игпо- 
листа и примеси, разстилат се на рамки, на пласт 2-3 ст, сушат се на сянка в 
проветриви помещения около 1 месец. Не се допуска сушене на слънце. При су ше- . 
не в сушилня се осигурява вентилация и температура до 350С. От 4 kg сурови връх- 
чета се получава 1 kg сушени. Опаковат се в кашони или хартиени торби, съхраня- 
ват се в чисти и сухи складове. 
Състав и приложение. Боровите връхчета съдържат до 0,5% етерично масло 
(а-пинен, лимонен, борнеол и др.), танини, витамин С, К, В1, дъбилни И горчиви 
вещества и др. На етеричното масло се дължи противовъзпалителното, отхрачва- 
що, антисептично действие. Прилага се при бронхити, при простуда (инхалации, 
сиропи, боров мед), камъни в бъбреците [1, 11, 14]. В народната медицина се из- 
ползва при задух, подагра и др. 
34 
28. Бреза обикновена - Betula pendula Roth. 
Сем. Брезови - Betulaceae 
Брезата се среща единично и на малки групи в широколистните и иглолистни 
насаждения. По-широко е внесена на групи при залесяваните с черен и бял бор. 
Често се засажда в паркове. 
Описание. Дърво до 30 т, с рехава корона, с бяла гладка кора, отделя се на 
хоризонтални ивици, а листата са последователни, ромбовидни, с двойки жилки. 
Мъжките ре си са увиснали, на върховете на клонките, женските реси - изкривени, 
разположени в пазвите на листата. 
Бране и съхранение 
1. Пъпки - берат се рано напролет (март-април) при набъбване, но преди раз- 
пукване. Отрязват се тънки клонки до 50 ст, навързват се в снопчета, сушат се в 
проветриви помещения, върху стелажи или окачени на телове. След 3-4 седмици 
сушене се оронват, очистват се с пресяване. От 4,5 kg сурови пъпки се получава 
1 kg сушени. Опаковат се в торби или кашони, съхраняват се в кухи помещения, без 
миризма. 
2. Листа - берат се добре развити листа на ръка от самоокастрящи се долни 
клони, но не повече от 1/4 от листната маса в периода юни-септември, почистват 
се и се разстилат на рамки на слой с дебелина 10 ст, сушат се на сянка, като се 
разбъркват 1-2 пъти на ден. От 3 kg сурови листа се получава 1 kg сушени. Опако- 
ват се в бали, обвити със зебло. Съхранява се в сухи складове. 
Листата съдържат етерично масло, витамин С, каротин, флавоколови гликози- 
ди, дъбилни вещества, каротеноиди и др. [1,11]. Билката е с противовъзпалително 
и диуретично действие. Използва се при бъбречни, стомашно-чревни, сърдечни за- 
болявания. 
3. Кора - при главни и отгледни сечи от отсечени дървета се добива кора. Пра- 
вят се напречни прерези, един надлъжен и се обелва с лопатки или короснемачи по 
време на сокотечението. Обелените кори се почистват от дървесина и се сушат на 
слънце с външната част нагоре. От 2 kg сурова кора се получава 1 kg сушена. 
Опакова се в стандартни бали и се съхранява на сухо. Кората съдържа алкохол - 
бетулинол, киселини - бетуленова, олеанолова, дъбилни вещества, етерично мас- 
ло. От нея се добива брезов катран, който се използва за лечение на кожни 
заболявания [1]. 
29. Върба бяла - Salix alba L. 
Сем. Върбови - Salicaceae 
Описание. Дърво с дебела напукана кора в основата, а на младите клони - 
гладка зелена кора. Листата са прости, дълги до 1 О ст и широки 2 ст, ланцетни, с 
назъбена периферия, отдолу покрити с власинки. Върбата е разпространена по- 
край реки, влажни долове, мочурливи места. 
Добиване и съхранение. Добиват се корите през март-май от 2-3-годишни 
клони, правят се прерези през 20-25 ст и с надлъжен нарез се обелва. Почистват 
и се нарязват с дължина 10-15 ст, потопяват се в разреден варов разтвор, отцеж- 
дат се, разстилат се на площадка за сушене или на рамки под навес. При влажно 
време се сушат в сушилни при температура до 500С. Сухите кори имат жълт цвят с 
35 
кафяв оттенък и влажност 12%. От 3 kg сурова кора се получава 1 kg сушена. Опакова 
се в бали. 
Състав и приложение. Кората съдържа гликозидат-салицин (5-7%), 5-10% 
дъбилни вещества, смоли и др. Притежава антиревматично, противотемпературно 
действие. Предписва се при ревматизъм, подагра, главоболие, кожни обриви и др. 
[11, 14]. 
В народната медицина се използват и корите на други върби, които имат подоб- 
но действие. 
зо. Зимен дъб - Quercus sessilif/ora L. 
Летен дъб - Quercus rоЬиr L. 
Сем. Букови - Fagaceae 
Добиване. Използва се кората на зимния дъб, летния дъб, благуна, странджан- 
ския дъб. За добиването на кора е необходимо съгласуване времето на извеждане 
на отгледни и главни сечи в дъбовите гори. Подходящ за тази цел е периодът март- 
май, по време на интензивното сокотечение. Подбират се отсечени дървета или 
сортименти с диаметър 6-12 ст и гладка кора. Правят се напречни прерези на 
кората, един надлъжен и се обелва с дървена лопатка. Кората се бели добре на 
ленти с короснемач. В заготвителния пункт бързо се подлага на сушене. При слън- 
чево време на открито корите се разстилат на рамки, на слой 5-6 ст, с външната 
част нагоре, периодично се разбъркват, през нощта се покриват с брезент или фо- 
лио. При допир на кората с метални части тя потъмнява. Корите добре се сушат под 
навес или закрити помещения, подредени по описания начин. Корите са изсушени, 
когато при огъва не се чупят. От 2,5 kg сурови кори се получават 1 kg сушени. Суше- 
ните кори може да се нарежат на 15-20 ст. Цветът на сухата кора отвън е светло- 
сив, отвътре жълто-кафяв до червено-кафяв. Опакова се в бали, касетки или кашо- 
ни, съхранява се на сухо. 
състее и приложение. Гладката кора съдържа 7-12% [14] до 20% [1] галота- 
нини и катехинови танини, галова и егалова киселина, флавоноли - кверцетин, квер- 
цитрин, левкоантоцикин, минерални соли, смоли и др. Притежава затягащо, кръво- 
спиращо, противовъзпалително действие. Прилага се външно при кожни заболява- 
ния, гнойни рани, екземи, сърбежи, при хемороиди. С отвара се правят промивки 
при възпаление на венците, стоматити, лош дъх в устата и др. [1, 11, 14]. От кората 
на дъбовете се добиват качествени дъбилни вещества за дъбене на кожи. От двата 
вида дъба се берат шикалките през септември-октомври, сушат се на сянка и се 
опаковат в торба. Съдържат танини -12-17%,3% галова и дигалова киселина и 2% 
еголова киселина [16]. 
З1. Зърнастец - Frongu/a a/nus МШ 
Сем. Зърникови - Rhатпасеае 
Описание. Дърво до 6 т височина с гладка сиво-кафява лъскава кора с хори- 
зонтални светли лещанки, старите клони с по-тъмна кора и разширени лещанки. 
Листа целокрайни, елипсовидни, на върха заострени с 6-9 двойки жилки. Цветове 
дребни, бледозелени. Плодове дребни, с костилка, зелени, узрелите - черни. Узряват 
36 
юли-октомври. Зърнастецъте разпространен покрай потоци и реки до 1600 т н.в., 
формира групова смес с елша и върба. 
Добиване и съхранение. Кората на зърнастеца се събира пролетта, по време 
на сокотеченето, преди развитието на листата. На клоните се правят пръстеновидни 
нарези с нож на 25-30 ст, прави се надлъжен пререз и кората се обелва. В заготви- 
тел ния пункт се разстила на рамки и се суши 3-4 часа на слънце и след това на 
сянка. Употребява се кора, отлежала 1 година или доизсушена в сушилна 1 час при 
1000С. Опакова се в кашони или торби, съхранява се в сухо помещение. 
Състав и приложение. Сухата кора съдържа антрахинонов 'гликозид, глюко- 
франулин - ср. 7%, гликозид франгулин, 10% дъбилни вещества, органични киселини 
и др. [14]. Кората има слабително и очистително действие. Използва се при запек. В 
народната медицина отвара от плодове и кора се употребява при подагра, черно- 
дробни заболявания, жълтеница, хемороиди, треска, глисти и др. 
В долната лесорастителна зона се среща слабителна зърника - Rhamnus 
catharticus L., от която се използват плодовете, листата и кората, които имат сходен 
състав с този на зърнастеца. Действието им е подобно на кората на зърнастеца, но 
е по-меко. 
32. Мъждрян - Fraxinus ornus L. 
Сем. Маслинови - Oleaceae 
Описание. Дърво до 18-20 т, със сива кора. Листа срещуположни, нечифтопе- 
рести - 15-20 ст, 5-9 двойки. Цветовете са събрани в метлица с чашка и 4-листно 
бяло венче. Цъфти април-май. Плодът е крилатка - орехче с плоско крилце. 
Добиване и съхранение. Използва се кората на мъждряна. Тя се добива от 
отсечени дървета в периода на интензивно сокодвижение през пролетта. правят се 
напречни прерези, един надлъжен и се обелва с дървена лопатка. В пункта корите 
веднага се сушат. При слънчево време се разстилат на открито, с външната част 
нагоре. Не се допуска мокрене, през нощта се покриват с брезент. На закрито се 
сушат в добре проветриви помещения. В сушилни се сушат при температура до 
500С. От 3,5 kg сурови кори се получават 1 kg сушени. Опакова се в бали до 40 kg, 
съхранява се в сухи помещения. 
Състав и приложение. Кората на мъждряна съдържа кумариновите производ- 
ни ескулин, ескулетин, фраксин, флавонолови гликозиди, танини, смолисти вещества 
[1, 14]. Билката има затягащо действие, отвара се използва при диария и дизенте- 
рия. Използва се за получаване на ескулин, включен в препарати с капиляроукреп- 
ващо действие [1]. 
От горскостопанска гледна точка мъждрянът е недооценен като вид с много добро 
естествено възобновяване, сенкоиздръжливост, сухоустойчивост. За добиване на 
кора трябва да се стопанисва като на 6-7-годишна възраст се отсичат семенни 
екземпляри на 40 ст височина, в последствие се развива група от 7-8 издънки, от 
които на 5-1 О-годишна възраст може да се добива кора. 
37 

s
Азбучен указател на българските и латинските наименования 
на лечебните растения 
1.	Алпийски лапад - Rumex a/pinus 
2.	Бабини зъби - Tribu/us terrestris 
3.	Бенедектински трън - Cnicus beRedictus 
4.	Божур - Paeonia peregrina 
5.	Босилек - Ocimum basi/icum 
6.	Великденче - Veronica officinalis 
7.	Ветрогон - Eryngium campestre 
8.	Врабчови чревца - Stellaria media 
9.	Вратига - Tanacetum vu/gare 
10.	Вълнест напръстник - Digita/is /anata 
11.	Върбинка, лечебна - Verbena officinalis 
12.	Глухарче - Тагахасиm officina/e 
13.	Гороцвет - Adonis verna/is 
14.	Градински чай - Sa/via officina/is 
15.	Гръмотрън - Ononis spinosa 
16.	Див чесън - Allium ursinum 
17.	Детелина, червена - Trifo/ium pratense 
18.	Дилянка - Va/eriana officina/is 
19.	Дяволска уста - Leonurus cardiaca 
20.	Есенен минзухар - Co/chicum autumna/e 
21.	Жаблек - Ga/ega officinalis 
22.	Живовлек теснолистен - P/antago /anceo/ata 
23.	Живовлек широколистен - P/antago major 
24.	Зайча сянка - Asparagus officina/is 
25.	Обикноr.ен здравец - Geranium macrorrhizum 
26.	Бяла акация - Robinia pseudoacacia 
27.	Бял бор - Pinus silvestris 
28.	Бреза обикновена - Betu/a pendu/a 
29.	Върба бяла - Sa/ix а/Ьа 
30.	Зимен дъб - Quercus sessi/ifIora 
Летен дъб - Quercus гobuг 
31.	Зърнастец - Frongu/a a/nus 
32.	Мъждрян - Fraxinus ornus 
38 
Съдържание 
Алпийски лапад 			3 
Бабини зъби 			3 
Бенедектински трън 			4 
Божур 			5 
Босилек 			6 
Великденче 			7 
Ветрогон 			7 
Врабчови чревца 			8 
Вратига 			9 
Вълнест напръстник 	: 		1 О 
Лечебна върбинка 			11 
Глухарче 			12 
Гороцвет 			13 
Градински чай 			14 
Гръмотрън 			16 
Див чесън 		: 	25 
Червена детелина 			оо •••••••••• 26 
Дилянка 			27 
Дяволска уста 			28 
Есенен минзухар 			29 
Жаблек 			30 
Живовлек теснолистин оо" ••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••• 30 
Живовлек широколистен оо •••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••• 31 
Зайча сянка. оо ••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••• оо ••••••••••••••••••••••••••••••• 32 
Обикновен здравец 	32 
Бяла акация 	33 
Бял бор 	34 
Бреза обикновена 	34 
Върба бяла 	35 
Зимен дъб, Летен дъб 	36 
Зърнастец 	36 
Мъждрян 	37 
Азбучен указател на българските и латинските наименования на лечебните 
растения 	: 	38 
Литература 		39 
40